I den elisabetanska teaterns ärorika tid
kämpade två teatrar om författare och publik.
Norr om staden fanns the Curtain Theatre
med Englands mest berömde skådespelare, Richard Burbage.
Tvärsöver floden fanns konkurrensen, byggd av Philip Henslowe,
en affärsman med skulder...
...the Rose...
Henslowe, vet du vad som händer den som inte betalar sina skulder?
Den beklagliga tragedin om PENGALÅNARENS HÄMND
Hans stövlar fattar eld!
Varför skriker du...
när det är jag som lider?
-Vad gör jag, mr Lambert? -Lider, mr Fennyman.
Hur illa lider jag, mr Frees?
Tolv pund, en shilling och fyra pence, inklusive ränta.
-Jag kan betala! -När?
Om två veckor! Tre som mest! Ha medlidande!
Ta ut dem.
Var ska ni finna...
Sexton pund, fem shilling och nio pence.
...inklusive ränta, på tre veckor?
-Jag har en underbar ny pjäs. -Sätt tillbaks dem.
-En komedi! -Skär av hans näsa.
En ny komedi av William Shakespeare.
-Och hans öron. -Och en andel!
Vi blir kompanjoner!
Kompanjoner?
Den är publikdragande.
Med förvecklingar. Skeppsbrott. En piratkung.
-En del med en hund, och kärlekens seger. -Jag tror jag sett den.
Jag tyckte inte om den.
-Men nu är den skriven av Shakespeare. -Vad heter den?
Romeo och Ethel, piratens dotter.
Bra titel.
En pjäs tar tid. Finna skådespelare, repetera.
Säg att vi öppnar om två veckor.
Det är 500 stående för två pence styck.
Dessutom, 400 rumpor för tre pence, en penny extra för kuddar.
Säg, 200 kuddar.
Två föreställningar för säkerhets skull. Hur mycket blir det?
-Tjugo pund exakt. -Korrekt.
-Lön till skådespelare och författare. -Del av vinsten.
-Det blir aldrig någon. -Självfallet inte.
Jag tror att ni har kommit på något bra.
Skriv under där.
Romeo och Ethel, piratens dotter.
Nästan färdig?
Utan tvekan avslutar han den i just det här ögonblicket.
Will.
Var är min pjäs?
Säg att du är nästan klar. Säg att du har börjat.
"Betvivla att stjärnorna lyser, att solen går upp var dag."
Nej, vi har inte tid. Tala i prosa.
Var är min pjäs?
-Den är säkert inlåst här. -Gud vare lovad.
Inlåst?
-Så snart jag finner min musa. -Vem är hon den här gången?
Hon är alltid Afrodite.
Afrodite Baggot, som gör det bakom värdshuset?
Du har ingen själ,
så hur kan du förstå tomheten som söker en själsfrände.
Jag är en död man, och utled dessutom.
Pesten har stängt min teater i tolv veckor.
Mina skådespelare tvingas uppträda på värdshusen...
medan mr Burbage och Chamberlains Män är inbjudna till hovet...
och får tio pund för att spela ditt stycke,
skrivet för min teater, av min författare, på min risk...
när du var grön och tacksam.
-Vilket? Richard Puckelryggen? -Nej! De vill ha komedi.
Som Romeo och Ethel.
-Vem har skrivit den? -Ingen. Du skulle skriva den åt mig.
-Du fick tre pund för en månad sedan. -Hälften av skulden.
Jag väntar på pengar för En herre från Verona.
Vad är pengar för dig och mig? Jag, din beskyddare, du, min skrivare.
När pesten är över,
har Burbage en ny pjäs av Christopher Marlowe för The Curtain.
Jag har inget för The Rose.
Kan ni låna mig 50 pund?
Burbage erbjuder mig kompanjonskap i Chamberlains Män.
För 50 pund, är mina dagar som hyrd skådespelare över.
Så skär ut mitt hjärta. Kasta min lever åt hundarna.
Nej, alltså?
Teatrar är djävulens hantlangare!
Skådespelarna sår otukt hos era fruar och elakhet hos era barn!
Och The Rose stinker således, vad den än kallas!
Fan ta båda edra släkter!
Vart ska du gå?
Min vanliga veckobikt.
APOTEKARE ALKEMIST ASTROLOG
Ord, ord.
En gång hade jag gåvan.
Jag kunde skapa kärlek av ord liksom en krukmakare skapar kärl av lera.
Kärlek som övervinner imperier.
Kärlek som binder två hjärtan samman, trots helveteseld och svavel.
För sex pence raden, kunde jag orsaka uppror i ett nunnekloster.
-Men nu... -Ändå säger du att du ligger med kvinnor.
Svarta Sue, Feta Phoebe,
Rosaline, Burbages sömmerska, Afrodite, som gör det bakom...
Ja, nu och då. Hur så?
Jag har förlorat min gåva.
Jag är här för att hjälpa dig.
Berätta, med dina egna ord.
Det är som om min fjäderpenna är bruten,
som om organet för min fantasi har torkat ut,
som om mitt genis stolta torn har kollapsat.
-Intressant. -Inget kommer.
Mycket intressant.
Det är som att försöka bryta upp ett lås med en våt sill.
Har du nyligen förödmjukats när det gäller kärlek?
Hur länge sedan var det?
En ansenlig del i gångna tider, men nyligen...
Nej. Har du fru, barn?
Ja.
Jag var en yngling på 18.
Anne Hathaway var äldre med halva min ålder.
-En kvinna med egendom? -Hon hade en stuga.
-En dag var hon i tredje månaden... -Och era relationer?
-På min mors sida, familjen Arden. -Nej, i den äktenskapliga sängen.
Fyra år och hundrafemtio kilometer bort i Stratford.
En kall säng också, sedan tvillingarna föddes.
Att bli utslängd var en välsignelse.
-Så nu är du fri att älska... -Kan varken älska, eller skriva om det.
Här är... en armring...
hittad i...
Psyches tempel på Olympen.
Endast fyra pence.
Skriv ditt namn på ett papper och mata ormen med det.
Kommer det att återställa min gåva?
Kvinnan som bär det drömmer om dig, och din gåva återvänder.
Orden kommer att flöda som en flod.
Vi ses nästa vecka.
-Nu vart? -Till palatset i Whitehall.
Låt gå.
Heders, mr Kempe. Lycka till.
-Ni också, käre Crab. -Han är nervös. Har aldrig spelat i palatset.
När skriver du en tragedi åt mig?
-Jag skulle kunna. -Nej, de skulle skratta åt Seneca i så fall.
Det är ingen hund i första scenen, tack.
-Hur går det? -Man är ännu skyldig pengar för pjäsen.
Inte jag. Jag stal den.
Min ärm saknar en knapp, älskarinnan Rosaline.
Var hade min sömmerska sina ögon?
-När går du med i Chamberlains Män? -När jag har 50 pund.
-Skriver du? -En komedi. Nästan färdig.
En piratkomedi.
-Underbar. -Ta med den imorgon.
-Den är för Henslowe. Han gav 10 pund. -Du är en lögnare.
Han vill ha Romeo för Ned och Amiralens Män.
Ned är fel för den.
Här är två sovereigner. Jag ger dig två till när jag ser sidorna.
Jag ska få dig hängd för ficktjuveri.
Drottningen har befallt det. Hon älskar komedi.
Och förströelsemästaren gynnar oss.
Och på vilket sätt gynnar ni mr Tilney?
-Fråga honom. -Hon kommer!
Nej, käre Proteus, övertala ej.
När skriver du en sonett åt mig?
-Jag har förlorat gåvan. -Du lämnade den i min säng.
Kom och leta efter den.
Ska du bli min musa, Rosaline?
Burbage försörjer mig,
men du äger mitt hjärta.
De tuberkulösa konspirerar mot mig.
Will Shakespeare har en pjäs.
Låt oss gå och hosta oss igenom den.
Min far gråter; min mor jämrar sig;
vår jungfru tjuter; vår katt vrider sina händer.
Ändå fällde inte denna grymma byracka...
en enda tår...
Ser du? Komedi.
Kärlek, och en del med en hund.
Det är vad de vill ha.
Han är en sten, en mycket liten sten,
och har inte mer medlidande än en hund!
En jude hade gråtit om han sett vårt avsked.
Hunden under allt detta fäller inte en tår, eller yttrar ett ord...
Väl spelat, herr Crab!
Jag berömmer er!
Vad ljus är ljus,
om icke Silvia syns?
Vad fröjd är fröjd,
om Silvia ej är där,
ifall jag ej kan tänka, att hon är där,
och leva av fullkomlighetens skuggbild?
Är jag om natten ej hos Silvia,
finns ej musik hos någon näktergal:
ser jag om dagen ej Silvia,
så finns det ingen dag för mig att se.
Tyckte ni bäst om Proteus eller Valentin?
Proteus för talet. Valentin för utseendet.
Jag tyckte om hunden för komiken.
Silvia brydde jag mig inte mycket om.
Hans fingrar var röda av slagsmål...
och han talade som en skolpojke på lektion.
Scenisk kärlek kan aldrig bli äkta kärlek...
när lagen gör att våra hjältinnor spelas av pipiga pojkar i underkjolar.
-När kan vi se en till? -När drottningen befaller det.
Nej, på teatern. Amma!
Stilla. Teatrar är inget för välborna damer.
Jag är inte så välboren.
Välbärgad är det samma som välboren,
och väl gift än mer.
Lord Wessex tittade på er ikväll.
Alla män vid hovet saknar poesi.
Om de ser mig, ser de min fars förmögenhet.
Jag vill ha poesi i mitt liv,
och äventyr.
Och kärlek. Kärlek framför allt.
Som Valentin och Silvia?
Nej, inte kärlekens konstlade poser,
utan kärleken som omkullkastar livet.
Olydig, okontrollerbar, som ett upplopp i hjärtat,
och inget kan göras, ske undergång eller hänryckning.
Kärlek som den aldrig varit i någon pjäs.
Jag ska få kärlek, annars kommer jag att sluta som...
Som amma?
Men jag skulle vara Valentin och Silvia också.
Kära amma, Gud signe er, och god natt.
Jag skulle sova hela livet...
om jag kunde drömma att jag var med i ett teatersällskap.
Gör då rent tänderna medan ni drömmer.
Och spotta.
Den här gången åker stövlarna av.
-Vad har jag gjort? -Teatrarna är stängda på grund av pesten.
-Jaså, det. -På befallning av förströelsemästaren.
Tillåt mig förklara teaterbranschen.
Det naturliga tillståndet är omöjliga hinder på väg mot en hotande katastrof.
-Så vad gör vi? -Ingenting.
-Konstigt nog, går det bra till slut. -Hur?
Jag vet inte. Det är ett mysterium.
Ska jag döda honom?
Teatrarna öppnas igen...
på befallning av förströelsemästaren!
Teatrarna öppnas igen!
Mr Tilney har öppnat teatrarna igen.
Om ni ursäktar.
Var är pjäsen?
Den kommer.
Jag har strålande nyheter.
Jag med. Romeo och Rosaline, scen ett.
Gud, vad jag är bra!
Rosaline? Du menar Ethel?
Richard?
Burbage!
Mr Tilney.
Liksom du, fann jag att han inte var hemma.
Jag skulle ha gjort dig odödlig.
Berätta för Burbage att han förlorat en ny pjäs av Shakespeare.
Vad bryr han sig om det?
Han ställer i ordning The Curtain för Kit Marlowe.
-Ni har öppnat teatrarna? -Det har jag.
-Men pesten? -Ja, jag vet.
Men han höll sig alltid hemma.
Dagens rätt är grisfot marinerad i enbärsvinäger,
serverad på bovetepannkaka.
Är du färdig?
Ja, nästan.
God morgon, herr Nol. Ni får en trevlig roll.
-Vi behöver Ralph som piratkungen. -Rensa det satans bordet!
Bara Amiralens Män är ute på turné.
Jag behöver skådespelare!
De av er som är okända får chansen att bli kända!
-Hur blir det med pengar? -Det kostar er inte en penny!
Provspelningar om en halvtimme!
Ralph Bagswell, jag har en roll åt dig,
men, tyvärr, jag hör att du är en drinkarnas drinkare.
Aldrig när jag arbetar.
Ge mig alruna att dricka.
Rent?
Ge min vän en bägare av er bästa konjak.
Kit.
-Hur går det? -Strålande.
-Burbage säger att du har en pjäs. -Det har jag, och flis att bevisa det.
Jag insisterar. En bägare åt mr Marlowe.
Jag hör du har en ny pjäs för The Curtain.
Inte ny. Min Doctor Faustus.
Jag älskar ditt tidiga arbete.
"Är detta anletet som sände tusen skepp...
"och brände de skyhöga tornen i llium?"
Jag har en ny snart färdig, och bättre.
Massakern i Paris.
-Bra titel. -Din?
Romeo och Ethel, piratkungens dotter.
Ja, jag vet.
Hur går storyn?
Jo, det är den här piraten...
Ärligt talat, jag har inte skrivit ett ord.
Romeo är italienare,
ständigt kär och kär igen.
Ja, det är bra. Tills han möter...
-Ethel. -Tycker du?
Hans fiendes dotter.
Hans bäste vän dödas i en duell...
av Ethels bror, eller något... Hans namn är Mercutio.
Bra namn.
-De väntar på dig! -Ja, jag kommer.
Lycka till med din.
-Jag trodde din pjäs var för Burbage. -Det här är en annan.
En annan som du inte skrivit?
"Är detta anletet...
"som sände tusen skepp...
"och brände de skyhöga tornen i llium?"
Tack.
Jag skulle vilja framföra något ur Faustus av Christopher Marlowe.
Så uppfriskande.
"Sköna Helena, gör mig odödlig med en kyss.
"Är detta anletet..."
Mycket bra, mr Wabash. Anmäl er hos rekvisitören.
Min skräddare vill bli skådespelare.
Jag har en del skulder här och där.
Det verkar vara alla.
-Såg du Romeo? -Det gjorde jag inte.
Jag till mitt arbete, du till ditt.
Kan jag börja?
-Ert namn? -Thomas Kent.
Jag vill framföra ett tal av en författare som härskar i varje skådespelares hjärta.
"Vad ljus är ljus,
"om icke Silvia syns?
"Vad fröjd är fröjd, om Silvia ej är där,
"ifall jag ej kan tänka, att hon är där,
"och leva av fullkomlighetens skuggbild?
"Är jag om natten ej hos Silvia,
"finns ej musik hos någon näktergal:
"ser jag om dagen ej på Silvia,
"så finns det ingen dag för mig att se.
"Hon är min varelse; jag är ej till, om icke..."
-Ta av er hatten! -Hatten?
Var har ni lärt er det där?
-Jag... -Låt mig få se er. Ta av er hatten.
-Är ni herr Shakespeare? -Stanna där.
Stanna där!
-Var är pagerna? -Var är pojken?
Lycka till!
-Följ efter den där båten! -Javisst, guvernören.
Jag känner igen dig. Är du skådespelare?
-Ja. -Jag tror att jag sett dig i någon pjäs.
-Den där om en kung. -Verkligen?
Jag hade den där Christopher Marlowe i min båt en gång.
-Känner du till det där huset? -Robert De Lesseps.
Var är hon? Våra gäster anländer snart!
Lord Wessex också, för att köpslå om en brud.
Min make kommer att göra upp om det ikväll.
Stämplat, förseglat och firat.
Imorgon släpar han iväg mig till landet,
och det kommer att ta tre veckor innan vi återvänder från lantegendomen.
Gud bevare er, mor.
Varmt vatten, amma.
Jag söker herr Thomas Kent.
-Vem? -Skådespelaren.
-Vem frågar efter honom? -Will Shakespeare.
Poet, författare från The Rose.
Herr Kent...
är min brorson.
Jag väntar.
Det hjälper inte mycket.
"Romeo Montague,
"en ung man från Verona. "
Verona igen?
"En komedi om familjer i fejd...
"återförenade av upptäckten att Romeo...
"är just den kusin Capulet...
"som stals ur vaggan och fostrades till man av sin Montague-mor...
"vars eget barn stals av piratkungen."
Er mor och far...
Från och med imorgon, på landet i tre veckor!
Är inte herr Shakespeare stilig?
-Han ser bra ut för att vara en skojare. -Amma!
Han skulle ge Thomas Kent...
livet Viola De Lesseps drömmer om.
När era föräldrar återvänder, berättar jag.
Ni berättar inte.
Som jag älskar er och ni älskar mig,
kommer ni att linda mina bröst och köpa mig en pojkperuk.
Herr Plum. Vilket ärende här?
Att tjäna pengar.
Vi spelar vid dansen.
Jag söker Thomas Kent.
Musiker äter inte. Sir Roberts befallning.
Hon är en skönhet,
som skulle få en kung till kyrkan för en hemgift på en muskotnöt.
Mina plantager i Virginia är inte belånade för en muskotnöt.
Jag har ett namn med anor som kommer att ge er fördelar...
när er sonson är en Wessex.
-Är hon fertil? -Hon kommer att få barn.
-Om inte, skicka tillbaka henne. -Är hon lydig?
Lika lydig som en mula.
Men om du är rätt man att rida henne,
finns rubiner i sadelväskan.
Jag tycker om henne.
Vid alla himlens stjärnor.
Vem är hon?
Viola De Lesseps? Fortsätt drömma.
Jag har talat med er far.
Och? Jag talar med honom varje dag.
Min herre.
Jag hörde att ni var poet.
En poet utan ord?
Poet?
Jag var poet tills nu, men jag har sett skönhet som får min poesi...
att likna de talande korparnas i Towern.
-Hur har jag förolämpat er? -Genom att åtrå min egendom.
Jag kan inte spilla blod här, men jag skär snart halsen av er.
Har ni ett namn?
Christopher Marlowe, till er tjänst.
Romeo.
En ung man från Verona.
En komedi av William Shakespeare.
Vem där?
-Will Shakespeare. -Fröken!
Strax, kära amma.
-Herr Shakespeare. -Densamme, tyvärr.
Varför "tyvärr"?
-En simpel skådespelare. -"Tyvärr", javisst.
För jag trodde ni var min högst ansedde poet...
och författare till pjäser som fångar mitt hjärta.
-Honom är jag också. -Fröken!
Strax! Jag kommer tillbaka.
O, jag är lyckans narr! Jag kommer att straffas för det här.
Min älskling!
Om de hittar dig här, dödar de dig.
-Du kan kalla på dem med ett enda ord. -Inte för allt i världen.
-Fröken! -Strax!
"Drag, om ni är karlar.
"Gregorius, kom ihåg ditt dunderhugg.
"Skiljs åt, ni tokar! In med vart svärd! Ni vet ej vad ni gör."
Det börjar bra, sedan blir allt sorgligt om någon Rosaline.
Var är komedin? Var är hunden?
Tycker du att det är lustigt?
Jag var piratkung, nu är jag amma. Det är lustigt.
Vi är sex man kort, och dem vi har är gaphalsar...
och stammare som borde tillbaka till slummen.
Min Romeo svek mig. Jag ser katastrofen.
Vi är fyra akter korta, om du letar katastrofer.
Vem är ni?
Jag är Ethel, piratens dotter.
I helvete du är!
Er uppmärksamhet, tack!
-Mina herrar, tack ska ni ha! -Varsågod.
-Vem är det? -Ingen. Han är författaren.
Vi ska snart gå ombord på en fantastisk resa.
Det är brukligt att hålla ett litet tal första dagen.
Det skadar inte. Författare tycker om det.
Ni vill veta vilka roller ni ska få. Allt avgörs...
Jag gör det.
Lyssna nu på mig, era drägg.
Skådespelare går tretton på dussinet,
och jag har er i mitt våld.
Amiralens Män är tillbaka på teatern!
Ned!
Vem är det här?
Tyst, din hund.
Jag är Hieronimo.
Jag är Tamburlaine.
Jag är Faustus.
Jag är Barabbas, juden från Malta.
Ja, herr Shakespeare. Jag är Henrik den sjätte.
Vilken är pjäsen, och vilken är min roll?
-Ett ögonblick... -Vem är ni?
Jag är pengarna.
Då kan ni stanna kvar,
så länge ni är tyst.
Var uppmärksam. Ni ska få se hur genialitet skapar en legend.
-Tack. -Vi behöver desperat en Mercutio.
En ung adelsman från Verona.
-Vad heter stycket? -Mercutio.
Gör det?
Jag ska spela honom.
Mr Pope. Mr Philips. Välkomna.
George Bryan. James Armitage.
Sam, min vackre gosse!
-Är du redo att bli kär igen? -Det är jag.
Din röst. Har den sänkts?
Nej! Bara en släng av förkylning.
Ni har era skådespelare... förutom Thomas Kent.
Jag såg hans Tamburlaine, förstår du.
-Den var underbar. -Ja, jag såg den.
Självklart, så mäktigt skrivet.
Det finns ingen som Marlowe.
Bättre lycka, grabben.
Jag var med i en pjäs.
De högg av mig huvudet i Titus Andronicus.
När jag skriver pjäser, ska de bli som Titus.
Du beundrar den.
Jag gillade när de högg av huvuden,
och dottern stympades med knivar.
-Vad heter du? -John Webster.
Här, kissen.
Massor av blod.
Det är enda sättet att skriva på.
Jag måste gå tillbaka.
Där kommer han. Nu lämnen oss en stund.
Så pinar jag betrycket ur hans mund.
Må du ha lycka med ditt prov och få en ärlig bikt. Min fru, låt oss gå.
-Hoppa över honom så länge. -Vem?
-Romeo. -Han som kom med ditt brev.
-Vad? -God morgon, frände.
Är vår dag så ung?
-Just nio slagen. -Sorg gör tiden tung.
Vad för sorg förlänger Romeos tid?
Att jag ej äger det som gör den kort.
-Bra. -Med kärlek?
-Utan. -Utan kärlek alls?
-Ja, utan gunst av den min kärlek fått. -Gör inte av med allt på en gång.
Ja.
-Förstår du? -Nej.
Du talar om en kvinna vi aldrig träffat.
Vad har han kvar när han träffar Julia?
-Julia? Du menar Ethel. -Herregud!
Ska jag behöva utstå dessa ständiga avbrott?
Vad gör han i akt två, när han möter sitt livs stora kärlek?
Jag beklagar. Jag har inte sett akt två.
Så klart att du inte har. Jag har inte skrivit den.
Försök igen.
Var är Mercutio?
Inlåst här. Jag lämnar scenen i ditt säkra förvar.
Jag har en sonett att skriva.
Sonett? Du menar en pjäs!
"Till lady Viola De Lesseps,
"genom Thomas Kent. "
"Ska du bli jämförd med en sommardag?
"Du är mer älsklig, mera lagom het:
"majs blida knoppar bryts av blåstens tag..."
Två timmars bön!
Lady Viola är from.
Fromhet är för söndagar!
Och två timmars bön är inte fromhet, utan självupptagenhet.
Det vore bättre om ni kom tillbaka imorgon.
Det vore bättre om ni sa åt henne att vara artig...
mot sin herre och lord sedan sex dagar!
Ni har väntat.
Jag vet det.
Men det är skönhetens privilegium.
Ni smickrar.
Nej. Jag har talat med drottningen.
Hennes majestäts samtycke erfordras då en Wessex gifter sig,
och en gång givet, är hennes samtycke hennes befallning.
Tänker ni gifta er?
Er far borde informera er bättre.
Han har köpt mig åt er.
Han återvänder från lantegendomen till vårt bröllop på lördag om två veckor.
Ni har tillåtelse att visa er glädje.
Men jag älskar er inte.
Så era tankar vandrar.
Er far var butiksinnehavare.
Era barn får bära vapen. Jag återfår min rikedom.
Det är det enda som diskuteras idag.
Ni kommer att tycka om Virginia.
-Virginia? -Ja.
Min framtid finns i mina plantager. Tobaksplantor.
Jag behöver 4 000 pund för att utrusta ett skepp och börja arbetet.
Jag tror att det finns en framtid för tobak.
Vi stannar inte länge där. Tre eller fyra år.
Men varför jag?
Det var era ögon.
Nej, era läppar.
Tänker ni trotsa er far och er drottning?
Har drottningen samtyckt?
Hon vill inspektera er.
I Greenwich, kom på söndag.
Var undergiven, blygsam, tacksam...
och kortfattad.
Jag ska göra min plikt.
"Herr Will, mitt hjärtas käraste poet,
"jag bönfaller er, förvisa mig från ert.
"Jag ska äkta Lord Wessex.
"En dotters plikt...
"och drottningens befallning. "
Herrar framför, damer bakom.
Är ni en dam mr Kent?
Förlåt mig.
Vi måste göra det igen.
Tyckte du inte om talet?
Jo, talet är utmärkt.
"Åh, drottning Mab var hos dig, det syns grant."
Utmärkt, och lagom långt.
Men sedan försvinner han i en bibels längd.
Där. Du har den här duellen.
En drabbning med ord och svärd som aldrig förr skrivits, av mig eller andra.
Han dör med passion och poesi som du aldrig hört förut.
"Fan ta båda edra släkter! "
Han dör?
Var är mitt manus?
Gav du henne mitt brev?
Och det här är till er!
Thomas, hon har klippt våra band.
Jag är omanliggjord,
ohelbar och tillintetgjord,
som en docka i en låda.
-Författare, är han? -Ro båten!
Hon säger åt mig att hålla mig borta.
Hon ska äkta Lord Wessex! Vad ska jag göra?
Om ni älskar henne, måste ni göra det hon ber om.
-Och krossa hennes hjärta och mitt? -Ni känner bara ert.
Hon älskar mig!
-Skriver hon det? -Nej.
Och ändå gör hon det där bläcket grumlats av tårar.
Grät hon när hon gav dig det?
-Amman gav mig brevet. -Din faster.
Ja, min faster.
Men kanske grät hon lite.
Berätta hur ni älskar henne.
Som en sjukdom och dess bot tillsammans.
Ja.
Som regn och sol.
Som kyla och hetta.
Är er dam vacker?
Eftersom jag kommer från landet,
har jag inte sett henne på nära håll.
Berätta... är hon vacker?
Om jag kunde skriva med hennes ögons skönhet,
jag är född att se in i dem och lära känna mig själv.
Och hennes läppar?
Hennes läppar?
Den tidiga morgonrosen skulle vissna på grenen om den kunde känna avund.
Och hennes röst, som en lärkas sång?
Djupare, mjukare. Ingen av dina kvittrande lärkor.
Jag skulle förvisa näktergalar från trädgården innan de störde hennes sång.
-Sjunger hon också? -Ständigt.
Utan tvekan. Och spelar luta. Hon har musiköra.
Och hennes barm.
Nämnde jag hennes barm?
Vad är det med hennes barm?
Som ett par frukter...
lika runda och sällsynta som gyllene äpplen.
Jag tror att hon är klok som håller er kärlek på avstånd.
För vilken dam kunde leva upp till det,
när hennes ögon och läppar och röst kanske inte är vackrare än mina.
Dessutom, kan en...
dam med välstånd och nobelt gifte...
älska lyckligt med en fattig poet och skådespelare?
Ja, vid Gud!
Kärleken vet inget om rang och fattigdom.
Den brinner mellan drottningen och den fattige luffaren som spelar kung.
Deras kärlek borde vårdas av båda,
för förnekad kärlek, skadar själen vi fått av Gud.
Säg henne, att William Shakespeare väntar i trädgården.
Men Lord Wessex då?
För en kyss, skulle jag trotsa tusen Wessex.
Tack, milady.
Milady?
Viola De Lesseps. Har känt henne sedan hon var liten.
Skulle inte kunna lura ett barn.
Konstigt nog, är jag själv lite av författare.
Det tar inte lång tid för dig att läsa.
Jag antar att du känner alla bokförsäljare!
Kan du älska en dåre?
Kan du älska en skådespelare?
Vänta!
Du är ännu jungfru, kanske lika missledd av mig som jag av Thomas Kent.
Är du författaren till pjäserna av William Shakespeare?
Det är jag.
Kyss mig då igen, för jag är inte missledd.
Jag vet inte hur man klär av en man.
Det är konstigt för mig också.
Se så.
Jag kunde aldrig ha trott det.
Det finns något bättre än en pjäs.
Det finns det.
Till och med din pjäs.
Och det var bara mitt första försök.
Du skulle inte lämna mig.
Jag måste.
Se hur ljust fönstret är.
Månsken.
Nej. Tuppen väckte mig.
Det var ugglan. Kom till sängs.
Låt Henslowe vänta.
Åt fanders med hans sidor.
Nej.
Tiden räcker! Det är ännu mörkt.
-Det är dag. Det säger oss tuppen. -Det var ugglan.
Tro mig, älskade, det var ugglan.
Skulle du lämna oss skådespelare utan en scen att läsa idag?
Huset rör på sig. Det är en ny dag.
Det är en ny värld.
Nej, pilgrim, lägg ej någon skuld uppå...
er hand som röjde lovlig andakt nyss.
Väl pilgrims hand vid helgons röra må,
och hand i hand är from vallfärdarkyss.
Ha helgon läppar ej, som pilgrim har?
Jo, pilgrim,
läppar, men för böner blott.
Låt munnen då bli säll, som handen var,
säg ja,
giv ej min tro förtvivlans lott!
Ej rör sig helgon, fast det hör en bön.
Din tur.
För tusan!
Så rör er ej,
låt mig ta bönens lön!
Så har er mun från min löst synd och bann.
Då var min mun, som tog dem, föga klok.
Synd från min mun? Hur ljuvt ni klagar an! Giv den tillbaks!
Ja! Inte riktigt rätt.
Det är mer... låt mig.
Då var min mun, som tog dem, föga klok.
Synd från min mun? Hur ljuvt ni klagar an! Giv den tillbaks!
Ni kysser efter bok.
Vilken tur att du var här.
-Jag borde skriva resten av pjäsen... -Ja!
Fortsätt. Nu är det amman. Var är Ralph?
Er mor, min fröken, har ett ord för er.
-Och vem är hennes mor? -Hå, ungersven,
det är ju nådig frun i huset här, en präktig fru...
och klok och dygdig.
Jag ammat dottern, som ni talte med;
och den som kniper henne, tro ni mig,
får slantar han.
Är hon en Capulet?
Hårt ord! Mitt liv till lån åt ovän gett!
Kom, låt oss gå; nu är vår lek som bäst.
Jag fruktar det. Nu känns min oro mest.
Kom hit. Vem är den unge herren där?
En son och arving till Tiberio.
Låt det bli natt.
-Och den därnäst, som icke dansade? -Vet inte alls.
Gå, fråga vad han heter.
Är han gift, så bäddas väl min brudsäng i en grift.
Gå inte.
Jag måste.
-Ende sonen till er värste ovän. -Fruktansvärt.
Helt enkelt... fruktansvärt!
"Tyst! Vad för ljus bröt fram ur fönstret nu?
"Östern är där,
"och Julia är solen!
"Stig upp, du sköna sol, och bringa död åt avundsjuka månen,
"blek av sorg,
"att tärnan är långt mera skön än hon."
Ja, en del av det är spelbart.
"Det är mitt hjärtas dam, min älskling själv!
"O, att hon visste det!
"Kindens klarhet släckte stjärnorna,
"som dagern lampan."
Medan hennes ögon i luftens rymder...
sprede sådant sken,
att fåglar sjönge morgongryningen re'n.
Se, hur hon lutar kinden mot sin hand!
O, vore jag en handske på den handen...
och smekte kinden så!
Ve mig!
"O, Romeo, Romeo,
"varför är du Romeo?
"Förneka dina fäder och ditt namn! "
Vill du ej det, så svär, du älskar mig,
och jag är icke mer en Capulet.
Har jag hört nog, och skall jag tala nu?
"Vem är väl du som under nattens skygd...
"bröt in uti mitt hjärtas råd?
"Med namn förmår jag icke säga, vem jag är. "
Mitt namn, du dyra helgon, hatar jag, emedan det är fiende till dig;
stode det skrivet, slete jag det sönder.
"Hög är vår trädgårdsmur att klättra på;
"och stället döden för en man som du,
"om en av mina fränder ser dig här.
"De mörda dig, om de få se dig här."
Ack, i din blick bor större farlighet än uti tjugo svärd.
Se ljuvt på mig, så är jag hård för deras fiendskap.
De få ej se dig, för all världens guld.
I nattens kappa är jag gömd för dem;
men älskar du mig ej, välkomna de!
"Godnatt, godnatt!
"Så ljuvlig famne frid ditt hjärta, som den ro,
"jag vaggas vid!
"O, skall du lämna mig så trånande?"
Det är min replik.
Min också.
O, skall du lämna mig så trånande?
Hur kan jag stilla någon trånad nu?
Med löftet om din trohet, bytt mot min.
"Min givmildhet är gränslös som ett hav,
"min kärlek lika djup;
"ju mer jag ger,
"dess mera har jag,
"båda sluta aldrig."
Fröken?
Jag hör ett buller - älskade, farväl!
-"Strax, kära amma! " -Strax, kära amma. Montague, var trogen.
"Dröj blott ett tag. Jag kommer fort igen."
Dröj blott ett tag. Jag kommer fort igen.
O, sälla, sälla natt!
"Jag fruktar blott,
"att nu, då natten rår, är allt en dröm,
"för smickerljuv...
"att vara verklighet."
Att göra slut och lämna mig i sorg.
Nu tusenfalt god natt!
Blott tusenfalt mer mörk, med ditt ljus släckt.
Jag kan inte röra mig i klänningen. Den får mig att se ut som en gris.
Jag har ingen hals i den här grisklänningen.
-Hur är den? -Den är okej.
Jag vet.
Den är bra.
Titeln duger inte.
Romeo och Julia. Bara ett förslag.
Tack.
-Du är en gentleman. -Och du är ett skithus från Warwickshire.
-När i morgon, säg, skall budet komma? -Klockan nio.
Ja, jag sviker ej. Till dess är tjugo år.
Nu har jag glömt, varför jag ropade.
-Ingen hund av något slag? -Tystnad.
Munken gifter dem i hemlighet,
sedan slåss Ned mot en Capulet.
Romeo försöker stoppa dem och hamnar i vägen för Ned. Jag menar Mercutio.
Så Tybalt dödar Mercutio, sedan dödar Romeo Tybalt.
Sedan förvisar prinsen honom från Verona.
Det är antagligen då han lider skeppsbrott...
på piratkungens ö.
För Guds skull, sluta med ert babbel och försvinn!
Försvinn!
Tusen ursäkter.
Varsågoda.
...och drar vid silkestråden strax tillbaks...
i öm och svartsjuk ängslan för hans flykt.
-Din fågel är jag gärna. -Jag toge livet av dig dock med smek.
Godnatt, godnatt!
Du smärtsamt ljuva ord som vill bli sagt, tills morgon gryr på jord!
Söndag.
Det är söndag.
Jag kom på något i sömnen.
Munken som vigde dem ska bli del i deras öde.
-Men det slutar bra för kärleken. -I himlen, kanske.
Det är ingen komedi jag skriver nu.
En bred flod skiljer mina älskande åt.
Familj, plikt, öde.
Lika oföränderliga som naturen.
Det här är inte livet.
Det är en stulen tid.
-Ha tålamod. -Tålamod?
-Ber ni hennes majestät ha tålamod? -Jag ska gå...
Söndag. Greenwich!
Lyssna noga nu, amma.
Drottningen... Gloriana Regina,
Guds utvalda kärl, den strålande som låter sitt ljus skina på oss...
är i Greenwich, beredd att under kvällens festligheter...
skänka en älskvärd ynnest till mitt val av fru.
Och är vi sena, kommer haggan inte att förlåta oss!
"Gå till miladys rum och ta hit henne med eller utan underkläder! "
Du kan inte! Inte ens för drottningen själv!
Vad vill du att jag ska göra? Gifta mig med dig istället?
Att vara en fattig skådespelares hustru.
Kan jag önska det för lady Viola förutom i mina drömmar?
Det skulle jag, om jag vore fri att följa mina begär i dagsljus.
Du följer dina begär fritt nog på natten.
-Så, om det är allt, far jag till Greenwich. -Då kommer jag med dig.
-Det kan du inte. Wessex dödar dig. -Jag kan slåss.
På scenen.
Som Thomas Kent, tillhör mitt hjärta dig,
men som Viola, skiljer floden oss åt,
och jag måste äkta Wessex på lördag om en vecka.
Jag släpar ner henne på drottningens befallning!
God morgon.
Tidvattnet väntar inte på någon, men jag svär att det skulle vänta på er.
Här kommer vi till slut!
Tar ni med er tvätterskan?
Hennes förkläde, kusinen ifrån landet.
Ni var mig en stilig friare,
precis som hon sa.
Ni kan kalla mig miss Wilhelmina.
Vid ett bättre tillfälle, kanske.
Ni kan inte skaka av mig.
Hon har aldrig behövt mig som nu. Jag svär vid era byxor.
Nu?
Drottningen frågar efter er. Svara väl.
-Finns det en man? -En man?
Det fanns en man. En teaterpoet, tror jag.
-Kommer han till huset? -En teaterpoet?
En oförskämd billig skojare! Marlowe, sa han. Christopher Marlowe.
Har han varit i huset?
Ja. Han är det.
Underbar väst. Synd på poesin.
Den hunden!
Ers Majestät.
Sträck på dig, flicka.
Jag har sett dig.
Det är du som kommer till alla pjäser i Whitehall, i Richmond.
Ers Majestät.
Vad är det ni älskar så mycket?
-Ers Majestät... -Tala högre!
Jag vet vem jag är.
Älskar ni historier om kungar och drottningar?
Om bataljer och äventyr?
Eller är det hövisk kärlek?
Jag älskar teater.
Att få historier spelade för mig av teatersällskap...
De spelas inte för dig; de spelas för mig. Och?
Jag älskar poesi över allt annat.
Mer än Lord Wessex?
När ni inte kan hitta er fru...
är det bäst att leta efter henne på teatern.
Dramatiker lär oss inget om kärlek.
De gör den vacker, de gör den komisk; eller de gör den vulgär.
De kan inte göra den sann.
Men det kan de.
Jag menar, Ers Majestät, de gör det inte, de har inte gjort det,
men jag tror att det finns en som kan.
Lady Viola är ung här i världen.
Ers Majestät är vis i den.
Natur och sanning är teaterns fiender. Jag satsar min förmögenhet.
Jag trodde du var här för att du inte hade någon.
-Ingen antar ditt vad, tycks det. -Femtio pund.
Femtio pund?
En värdig summa i en värdig fråga.
Kan en pjäs visa oss kärlekens sanning och natur?
Jag är vittne till vadet...
och ska avgöra det när tillfälle bjuds.
Jag har inte sett något som avgjort det ännu.
Blir det inga fler fyrverkerier?
Det skulle vara lugnande efter Lady Violas audiens.
Ta henne då, men du är en otrolig dumskalle.
Hon har plockats sedan jag såg henne sist, och inte av dig.
Det krävs en kvinna för att märka det.
Vem där?
Du ska spela Doctor Faustus i eftermiddag.
Slösa inte energi på nöjen.
-Vad vill du? -Min Massakern i Paris är färdig.
-Vad? Har du sista akten? -Om du har pengarna.
-Imorgon. -Då får du sidorna imorgon.
Kan ni sluta, fröken?
Tjugo pund vid leverans.
Vad är pengar för män som vi?
Dessutom, om jag behöver en pjäs, har jag en som väntar, en komedi av Shakespeare.
Romeo.
-Gav han till Henslowe. -Aldrig!
Jag far till Deptford. Farväl, miss Rosaline.
Jag gav Shakespeare två sovereigner för Romeo.
Det gjorde du, men Ned och Amiralens Män spelar den på The Rose.
Förräderi!
Förrädare och tjuv!
Nej.
Vid mitt huvud, där komma capuleterna.
Vid min häl, det rör mig föga.
Följ tätt på mig. Nu talar jag till dem.
Godafton. Hör, ett ord med en av er!
Ska du göra det så där?
Gör er redo.
-Vid mitt huvud, där komma capuleterna. -Vid min häl, det rör mig föga.
Följ tätt på mig. Nu talar jag till dem.
Godafton. Hör, ett ord med en av er!
Ett ord med en av oss?
Fördubbla det med någonting. Till ett ord och ett hugg.
Var är tjuven till dussinförfattare som doppar pennan i andras bläck?
Vad är det här för pack?
Dra ditt svärd om du är man!
Underbart!
Och en hund.
Jag ber er! Snälla!
Inte med min rekvisita!
-Vad... -Författargräl.
Tämligen vanligt.
Stanna här.
Du är skadad.
Jag drömde igår natt om ett skeppsbrott.
-Du spolades iland i ett fjärran land. -Inte ännu.
Vi behöver den där för balkongscenen.
Min investering! Lambert!
Vedergällning!
En omtalad seger!
Ölfat och ben ska öppnas, huset bjuder!
Vilken lycklig stund.
-Det här är en taverna! -Det är även en taverna.
-Jag minns dig. Poeten! -Ja. William Erövraren.
En i taget.
Han är söt. Berätta om dig själv medan jag kittlar din fantasi.
-Det här är ett illa beryktat hus. -Det är det, men med gott rykte.
Kom. Ett glas kan inte skada.
Välkommen till mitt bästa hus. Skål för Amiralens Män.
Jag... jag tycker om det.
Herr Kent,
ni har ännu inte doppat staken.
"Staken"?
För att ni älskar teatern, måste ni få en roll i min pjäs.
Jag skriver om en apotekare, en liten, men viktig roll.
Himmel. Tack.
Vad handlar pjäsen om då?
Det är en amma...
Tystnad!
Herr Shakespeare...
har bett mig göra apotekarens roll.
Apotekaren?
Vad är det här för historia? Var är skeppsbrottet?
Hur slutar komedin?
-Vid Gud, jag önskar att jag visste. -Vid Gud, om inte du vet, vem vet?
Låt oss ha pirater, clowner och ett lyckligt slut,
eller så skickar vi tillbaks dig till Stratford till din fru.
Mina herrar!
En sorgens dag för oss alla! Nyheter från en taverna i Deptford.
Marlowe är död.
Nedstucken.
Nedstucken till döds på en taverna i Deptford.
Vad har jag gjort?
Han var den störste ibland oss.
En stor låga har släckts.
Förlåt mig.
Må Gud förlåta mig.
...för Herren Jesu Kristi skull.
"En morgon i månaden maj
"Från min bädd jag gick
"Just när dagen grydde
"Mötte jag en ljuvlig mö..."
Ni ser sorgsen ut. Låt mig ta er med på en ridtur.
-Det är inte min riddag idag. -Ursäkta, jag trodde det var en häst.
Jag ska till kyrkan.
Javisst. Jag förstår. Det var väntat.
Ja, det är väntat... på en söndag.
Och en sorgens dag.
Jag har bara träffat karln en gång i ert hus.
Sorgens?
Vem är död?
Jag trodde inte att jag skulle bli den som berättade.
En stor förlust för pjäsförfattande och dans.
-Är han död? -Dödad igår kväll på en taverna.
Kom. Vi ska be en bön för hans själ.
Skona mig, spöke.
Skona mig, för Kristi kärleks skull.
Min älskade.
Jag trodde du var död.
Det är värre än så.
Jag har dödat någon.
Marlowes anslag fanns i min Titus Andronicus,
och min Kung Henrik Vl var ett hus byggt på hans grund.
Du har aldrig talat så väl om honom.
Han var inte död förut.
Jag skulle byta alla mina kommande pjäser mot alla hans som aldrig ska komma.
Du ljuger.
Du ljuger här vid floden liksom du ljög i min säng.
Min kärlek är ingen lögn.
Jag har en hustru, ja,
och jag kan inte äkta sir Robert De Lesseps dotter.
Du behövde ingen fru från Stratford för att få veta det,
och ändå lät du mig komma till din säng.
Naiv kärlek.
Jag älskade författaren och betalade priset för en sonett.
Desto mer bedragen blev jag.
Ja, du blev bedragen,
för jag visste inte hur mycket jag älskade dig.
Jag älskar dig,
mer än poesi.
Min älskade.
-Du sprang ifrån mig förut. -När jag trodde du dött, tänkte jag inte...
på alla pjäser som inte skulle skrivas...
bara på att jag aldrig skulle se dig mer.
Jag såg vårt slut, och det ska komma.
-Du kan inte äkta Wessex. -Om inte dig, varför inte Wessex?
Om inte Wessex, kommer drottningen att veta varför,
-och det blir ingen mer Shakespeare. -Nej.
Men jag ska gå till Wessex, som en änka från dessa löften,
lika allvarliga som de är oheliga.
För att ha dödat Julias släkting Tybalt,
han som dödade Romeos vän Mercutio,
blir Romeo förvisad.
-Men munken som vigde dem... -Är det jag?
Du, Edward. Munken som vigde dem ger Julia en dekokt att dricka.
En hemlig dryck. Den gör att hon verkar vara död.
Hon placeras i familjen Capulets gravkammare.
Hon ska vakna till liv och kärlek när Romeo återvänder.
Jag har inte sagt allt.
Av ett ont öde, försvinner meddelandet som skulle varskott Romeo om planen.
Han hör bara att Julia är död.
Därför går han till apotekaren...
Det är jag.
...och köper ett dödligt gift.
Han går in i graven för att ta farväl av Julia som ligger där kall som döden.
Han dricker giftet.
Han dör vid hennes sida...
och sedan vaknar hon och ser honom död.
Så Julia tar hans dolk...
och tar livet av sig.
Det kommer att få dem att skratta i bänkarna.
Sorgligt... och underbart.
Jag har en blå sammetsmössa som blir bra.
Jag har sett just en sådan på en apotekare.
Precis sådan.
Ja...
den behövs.
Men det fattas en scen.
Mellan giftermål och död?
Pjäsen...
utskriven för dig.
Jag lät skrivaren i Bridewell göra det.
Han har en skönskrivande hand.
Det finns en ny scen.
-Läser du den för mig? -"Skall du gå bort? Än är ej dagen när.
"Det var en näktergal, och ej en lärka,
"som bröt sig in i örats rädda valv;
"han sjunger natten om från lagerns topp.
"Tro mig, min älskling, det var näktergalen.
"Nej, det var lärkan, alla morgnars härold,
"ej näktergal.
"Se, älskling, avundsjukt i strimmor...
"kantas österns brustna moln.
"Förbränts ha nattens ljus;
"och munter dag står nu på tå...
"på dimblå bergens kam.
"Fly bort är leva; stanna kvar är dö.
"Det ljuset är ej dagern, det vet jag;
"men luftsken blott, som solen andats ut,
"att bli din fackelbärare i natt...
"och lysa på din färd till Mantua.
"Så stanna kvar;
"än är ej tid att gå.
"Ja, låt dem ta mig,
"låt dem döda mig;
"jag är till freds, när du vill ha det så.
"Stark är min håg att dröja,
"svag att gå.
"Välkommen, död!
"Min Julia vill det så."
Du kommer att gå långt, är jag rädd.
Jag hoppas vi kan samarbeta igen.
"Det giftet har jag nog; men Mantuas lag...
"ger död, död åt var och en som sprider det."
Sedan han. Sedan jag.
"Häll i det här...
"i vad för dryck, ni vill, och..."
Vad är det?
"Hur silverljuv i natten kärleks röst... "
når lyssnarn som...
Uppblåsta bläckslyngel!
Jag ska visa var du hör hemma, i helvetet!
-Du är på min mark nu! -Vid Gud, jag ska kämpa mot er alla!
Jag är mer än nog!
Undan!
För frånvarande vänner.
Det här är för mordet på Kit Marlowe!
Jag firade hans död. Jag trodde det var din! Det är allt jag vet!
Det är sant.
Det var ett krogslagsmål.
Marlowe angrep och fick sin egen kniv i ögat.
Ett gräl om det skrivna.
Det skrivna? Åh, fåfänga!
Inte i teaterprogrammet, på krognotan!
Åh, Gud.
-Jag är fri från det. -Var är hon?
Avsluta det.
The Rose hyser tölpen som vanärar mitt namn!
Riv den sten för sten.
Jag vill ha den jämnad med marken och täckt med kalk!
Mr Tilney, vad är det här?
Olydnad och oanständighet.
Förströelsemästaren. Hon är där borta.
-Var, pojke? -Där.
Jag såg tuttarna.
En kvinna på scenen!
En kvinna! Den här teatern är stängd!
Varför?
På grund av otukt och skamlöshet!
Och för att ha visat upp en kvinna på den offentliga scenen!
Inte han, hon!
Jag menade henne.
-Han är en kvinna. -Den här teatern är stängd.
Ett anslag ska sättas upp!
Jag svär, jag visste ingenting.
-Ingen visste. -Han visste.
Jag såg honom kyssa hennes tuttar.
Det är över.
Jag är ledsen.
Jag ville bli skådespelare.
Jag är så ledsen.
Du var...
underbar.
Tack.
"Häll i det här i vad för dryck, ni vill, och..."
Är allt bra?
Jag skulle ha varit bra.
-Jag skulle ha varit strålande. -Jag också.
Det skulle vi båda.
Döda honom.
Det kan vänta.
Förströelsemästaren föraktar oss alla som lösdrivare och gaphalsar.
Men min far, James Burbage,
fick det första tillståndet att forma ett teatersällskap av hennes majestät,
och han utvann av poeterna den tidens litteratur.
Vi måste visa dem att vi är män med talang.
Will Shakespeare har en pjäs.
Jag har en teater. The Curtain är er.
Med mr Burbages tillstånd en Hugh Fennyman-produktion
av mr Henslowes presentation av Amiralens Män i framförandet
av den utmärkta och beklagliga tragedin om ROMEO och JULIA
Med mr Fennyman som apotekaren klockan tre på eftermiddagen.
Vi behöver en Romeo.
Mitt skepp är förtöjt i Bankside, för avfärd till Virginia med eftermiddagsfloden.
Snälla, gråt inte.
Ni erhåller en koloni.
Och ni erhåller 5 000 pund...
med utbetalningarna i min hand.
Skulle ni kunna tillmötesgå mig med 50 i guld...
för att göra upp mina affärer i hamnen?
Bruden!
God morgon.
Jag ser att ni är... redo för affärer, så låt oss ge oss av till kyrkan.
Undan!
Den utmärkta och beklagliga tragedin om ROMEO och JULIA
-Var god mot henne. -Det ska jag.
Gud välsigne er!
Tack. Släpp nu. Duktig amma.
Tidvattnet väntar inte!
Farväl! Ni är alla välkomna till Virginia!
Är det här bra?
Omoralen som spektakel! Synden som spektakel!
Fåfängan och högmodet som spektakel!
Det här är handel med spektakel!
Två...
Två ätter...
-Vi är förlorade. -Nej, det kommer att gå bra.
-Hur? -Jag vet inte. Det är ett mysterium.
Två ätter,
lika så i makt som rang,
bo i Veronas stad,
där scenen är.
Ur deras ärvda tvister fejden sprang,
där granne blodig hand på granne bär.
Av dessa dömda stammar...
fick sitt liv ett osällt kärlekspar;
och i dess fall, för hårda öden,
fäders strid och kiv, begrovs med det; och så blev sagan all.
Om I däri med tålamod tan del,
så skall vår möda bättra alla fel.
-Underbart. -Var det?
Bra?
Gregorius, jag lovar, hela bunten skall få maka sig för oss.
Nej, då bli vi ju buntmakare.
Jag menar, bli vi arga, dra vi blankt.
Må lyckan vara med dig.
Det är inte mitt fel. Jag kunde göra det igår.
Ge mig ett tal. Ge mig en replik.
"Du smärtsamt ljuva ord."
-Ytterligare ett litet problem. -Vad gör vi nu?
-Föreställningen måste... Du vet. -Fortsätta!
Julia är inte med förrän om 20 sidor. Det kommer att gå bra.
-Hur? -Jag vet inte. Det är ett mysterium.
-Låt dem börja. -Jag skall grina till, när jag går förbi.
-Det får de ta, som de vill. -Nej, som de törs.
Jag skall bita mig i tummen åt dem; vilket är en skam för dem att tåla.
Biter ni i tummen åt oss, herre?
Jag biter mig i tummen, herre.
Biter ni i tummen åt oss, herre?
Kan vi prata?
-Vi har ingen Julia. -Ingen Julia?
-Det kommer att gå bra, frun.
Vad har hänt med Sam?
-Vem är ni? -Thomas Kent.
Kan ni den?
Vartenda ord.
Jag skall gå dit, ej för att visas nytt,
men fröjdas åt min sol, tills glansen flytt.
Amma!
Var är min dotter? Ropa henne hit.
Nå, vid min mödom i mitt tolfte år,
jag har sagt till.
Seså, vem ropar mig?
Min duva!
Gud hjälp oss! Var är flickan?
Mitt lamm!
Min duva!
Julia!
Seså, vem ropar mig?
-Vi hamnar alla i buren. -Vi ses i fängelset.
Er mor.
Fru mor, här kommer jag. Vad är det som ni vill?
Så här är saken.
Amma, lämna oss en stund för oss.
Nej, amma, kom tillbaks, jag åtrar mig och du skall höra på.
Min dotters ålder är rätt vacker nu.
-Ja visst, på timman kan jag säga den. -Hon är ej fjorton än.
Tag fjorton tänder av mig, - o je,
jag har blott fyra kvar...
Säg, dotter Julia,
hur ställer du dig till att giftas bort?
Den äran har jag aldrig drömt om ens.
Håll, Tybalt! Vän, Mercutio!
Jag har sår.
Friskt mod, min vän. Ditt sår är knappast svårt.
Fråga efter mig i morgon,
så finner du en stillsam man.
"Det giftet har jag nog;
"men Mantuas lag ger död åt var och en som sprider det."
Sedan han. Sedan jag.
Bort, Romeo, fly bort!
Här kommer folk; och Tybalt ligger dräpt. Stå ej förstenad;
furstens dom är döden, om du blir gripen. Skynda dig, fly bort!
O, jag är lyckans narr!
Fort, stanna ej!
Vad väg tog den, som drap Mercutio?
Tybalt, den mördaren, vad väg tog han?
-Där ligger Tybalt. -Följ mig genast, ni;
i furstens namn befaller jag.
Var äro de som fräckt ha öppnat strid?
"O, jag är lyckans narr."
Är du gift?
"Är han gift, så bäddas väl min brudsäng i en grift."
O, är du borta,
herre, älskade,
make, vän?
Jag måste höra av dig varje stund på dagen;
var minut har dagars längd.
O, jag blir tung av många, långa år,
förrn jag får se min Romeo igen!
Farväl!
O, tror du, att vi nånsin träffas mer?
Jag ser dig djupt inunder mig; du tycks mig...
som ett lik på botten av en grav.
Bedrar min syn? Du ser så dödsblek ut.
Så tycks ock du...
för mig.
Ack, sorgen stjäl vårt blod, min älskling.
Nu farväl,
farväl!
Tag denna flaska; när du är i säng,
drick ut det elixir som finns i den.
Ej andedrag, ej värme röjer liv.
I denna dödens lånade gestalt...
skall du förbliva i två och fyrtio timmar...
och vakna upp som från en ljuvlig sömn.
Hej, apotekare!
Kom hit, min man. Jag ser din fattigdom;
där har du fyrtio dukater, tag!
-Ge mig en giftdryck... -Det giftet har jag nog;
men Mantuas lag ger död åt var och en som sprider det.
-Är du så... -Min nöd, men icke viljan, säger ja.
Ej viljan, men din nöd betalar jag.
I ögon, sen ert sista!
I armar, sista famnen!
Slut, du mun,
du andedräktens port,
med ärlig kyss...
mitt eviga fördrag...
med ockrarn Död!
Så kom och led mig,
sträve följesven,
du vilde styrman, jaga nu...
ditt trötta och sjuka skepp med ens mot vassa skär!
Det för min älskling!
Ärlig var apotekarn,
snabbt är hans gift.
Så dör jag...
med en kyss.
Var är min herre, säg?
Väl minns jag, var jag skulle vara nu; där är jag ock. Var är min Romeo?
Död!
Vad är det här?
En flaska, sluten i min älsklings hand?
Såå, det var gift...
som vållade hans död.
Lyckodolk!
Här är din skida;
bliv där,
låt mig dö.
En dyster frid oss denna morgon ger;
av sorg hålls solen i sitt nattly kvar.
Om dessa smärtans ting vi tala mer;
straff eller nåd...
må skiftas åt envar.
Så tung ska ingen sägn runt jorden gå,
som den om Julia...
och Romeo.
-Gud bevare drottningen! -Jag griper er i drottningens namn!
Griper vem?
Alla!
Amiralens Män, Chamberlains Män...
och alla de bråkmakare bland er som trotsar...
befogenheten som givits mig av hennes majestät!
Trots? Ni har stängt The Rose. Jag har inte öppnat den.
Den där kvinnan är en kvinna!
Vad?
En kvinna? Du menar den där geten?
Jag ska sätta er alla i buren, i hennes majestäts drottning Elisabeths namn!
Var försiktigt med mitt namn. Ni sliter ut det.
Englands drottning närvarar inte vid...
förevisningar av offentlig otukt.
Så något står inte riktigt rätt till.
Kom hit, herr Kent. Låt mig få se på er.
Ja, illusionen är otrolig.
Och ert misstag är enkelt ursäktat.
Men jag vet lite om en kvinna i en mans yrke.
Ja, vid Gud, jag vet en del om det.
Det räcker.
Om bara Lord Wessex var här.
Det är han.
Ers Majestät.
Det fanns ett vad minns jag...
om ifall en pjäs kunde visa kärlekens sanning och natur.
Jag tror att ni förlorade det idag.
Du är en ivrig pojke. Tyckte du om pjäsen?
Jag tyckte om när hon högg sig med dolken, Ers Majestät.
Nästa gång ni kommer till Greenwich, kom som er själv,
så ska vi samtala lite mer.
Ers Majestät.
Förlorat er hustru så snart?
Jag saknar min brud,
och mitt skepp seglar mot den nya världen med kvällsfloden.
Hur ska detta sluta?
Som historier måste när kärleken förnekas...
med tårar och en resa.
De Gud förenat i äktenskapet...
kan inte ens jag skilja åt.
Lord Wessex har, som jag förutspådde, tappat bort sin fru på teatern.
Gå och ta farväl och skicka ut henne.
Det är dags att göra upp räkningen.
-Hur mycket var vadet på? -Femtio shilling.
Pund.
Ge dem till herr Kent. Han ser till att de hamnar rätt.
Be herr Shakespeare om något muntrare nästa gång...
till trettondagsafton.
För sent.
Lady Wessex.
Inte längre en hyrd skådespelare.
Femtio pund,
till den äkta kärlekens poet.
Jag är färdig med teatern.
Teatern är för drömmare.
Se vad drömmen förde med sig.
Det var vi själva som gjorde det.
Och för resten av mitt liv, jag hade inte önskat det på annat vis.
Jag har sårat dig, och jag är ledsen för det.
Om min smärta gör att du inte skriver mer...
ska jag bli än mer ledsen.
Drottningen befaller dig att skriva en komedi...
till trettondagsafton.
En komedi.
Hur skulle min hjälte vara?
Den sorgsnaste stackaren i riket, sjuk av kärlek?
Det är en början.
Låt honom vara hertig, och din hjältinna...
Såld till äktenskap och halvvägs till Amerika.
Till sjöss, alltså.
En resa till en ny värld.
En storm. Alla är förlorade.
Hon går i land... på en...
vidsträckt och ödslig kust.
Hon förs till hertig...
Orsino.
Bra namn.
Men rädd om sin dygd, kommer hon till honom klädd som pojke.
Och kan därför inte förklara honom sin kärlek.
Men allt slutar väl.
Hur?
Jag vet inte.
Det är ett mysterium.
Du kommer aldrig att åldras för mig,
eller blekna,
eller dö.
Inte heller du för mig.
Farväl, min älskade.
Tusenfalt farväl.
Skriv väl om mig.
Trettondagsafton.
Min historia inleds till sjöss,
en farlig resa till ett okänt land.
Ett skeppsbrott.
Det vilda vattnet ryter och häver sig.
Den djärva båten slås i spillror,
och de hjälplösa själarna i henne...
drunknar.
En överlever:
en dam...
vars själ är större än oceanen...
och hennes ande, starkare än havets omfamning.
För henne icke drunkningsdöden...
utan början på ett nytt liv på en främmande kust.
Det ska bli en kärlekshistoria...
för hon ska bli min eviga hjältinna.
Och hennes namn ska vara Viola.
Scen 1. Kusten. Viola: